Vi var ett kringflackande imperium tusentals mil från Grekland.
Med kockar, arkitekter, läkare, geografer-
- penningutlånare, hustrur, barn, älskare och horor.
Och slavarna. Detta krigsmonsters krökta, arbetstyngda ryggrad.
Vare sig ett område blev ödelagt eller utvidgat...
...så innebar erövringen att inget blev sig likt.
Alexander var fäst vid Roxane-
- men han gick allt mer sällan till hennes tält-
- när både ett och två år gick utan en arvinge-
- vilket stukade Alexanders stolthet.
Geograferna påstår att Zeus fjättrade Prometheus i en grotta där uppe.
Strax ovanför ligger ett jättelikt örnnäste.
Han flyger väl ner varje kväll för att hacka ut Prometheus lever.
Minns du vad Aristoteles sa om bergen?
Ja.
När vi kom upp hit skulle vi se Makedonien i väst-
- och den yttre oceanen i öster.
Men världen är nog mycket större än någon anade.
En titanernas värld.
Spejarna har följt varje stig.
Det går inte att komma igenom-
- förutom i söder, in i Indien.
Vore vi gudar skulle vi bryta igenom bergväggen.
Det ska vi. Om några år återvänder vi.
Men först måste mannarna få komma hem.
Har du funnit ditt hem, Ptolemaios?
Ja, jag tror att det får bli Alexandria.
Det är åtminstone varmt.
Thais älskade staden!
Kvinnor får män att återvända hem. Så känner inte jag.
Du har Babylon. Din mor väntar på att du bjuder henne dit.
Ja, jag har Babylon. Men för varje land jag ser-
- blir jag en illusion fattigare.
Döden blir nog den sista...
Ändå strävar jag allt mer för att nå detta...
...hem.
Vart har vår örn tagit vägen?
Vi måste fortsätta, Ptolemaios...
...tills det tar slut.
Indien. Landet där solens vagga stod.
Enligt myten rikare än Persien.
Ändå hade det aldrig blivit utforskat eller erövrat.
Från början kämpade han för att ena ett land som saknade kärna.
Med kungar som konspirerade mot varandra.
Med en mängd folk som av fanatiker manades till-
- att offra livet för deras märkliga gudar.
Krateros slogs mot små håriga människor som bodde i träden.
Hefaistion övertygade oss att de var djur som härmade människor.
De kallade stammen för "apor".
Det är en apa.
Se, Roxane.
- Hej, du lille. Talar de? - Nej, men de sjunger.
Och sen kom regnet.
Aldrig tidigare hade gudarna låtit vattnet forsa ner i 60 dagar.
Du vet bättre, Machatas! Vad ska din son säga?
Ju äldre man blir, desto starkare.
Ge mig en häst, så stannar jag vid din sida.
Akta er för ormen!
Kleitos! Hämta läkaren!
- Vad har hänt? - Han är biten i halsen.
Ge inte upp, Dimnus! Var modig nu!
Drömmarna om guld och ära dog när vi begrep-
- att inget fanns att hämta.
Stämningen blev sämre. Vi dräpte alla indier som gjorde motstånd-
- och eftersom vattnet stank drack vi bara starkt vin.
Alexander återlämnade ofta erövrade områden-
- till de besegrade konungarna för att göra dem till bundsförvanter.
Det stack i ögonen på hären-
- som började undra om Alexander försökte upprepa Herakles storverk.
Skål för Bagoas!
Och skål för min mors gud Dionysos-
- som enligt våra indiska bundsförvanter kom hit-
- före Herakles för 6000 år sedan!
Skål för en hjälte!
Roxane?
Du tappar ansiktet!
Indierna är ett lågt stående, ont folk.
Du försöker inte förstå dem.
Jag försöker. Men ett vet jag, Alexander...
Och det är att du är en stor konung i Persien - men här är du hatad.
Låt oss resa tillbaka till Babylon.
Där är du stark.
Vi får tala om det här senare.
Ja, senare. Tala.
Jag kommer i natt.
Jag väntar.
God natt, min konung.
Ers majestät...
Skål för Bagoas!
Och de 30000 vackra persiska gossar-
- som vi fostrar till soldater i vår här!
Skål till Filips minne!
Tänk om han hade fått se makedonierna förvandlas till...
...en sån vacker armé.
Skål för Filip! En verklig hjälte!
Och skål för Kleitos och hans nya ämbetsutövning som satrap i Baktrien!
Det var ett fint sätt att uttrycka det på.
Men vi vet alla vad pension och exil betyder efter 30 års tjänstgöring.
Att styra denna viktiga provins, kallar du det "exil"?
Har ers majestät placerat någon annan av hans närmaste män så långt bort?
Då blir du nog ingen bra satrap.
Låt så vara! Jag ruttnar hellre i makedonska paltor-
- än glänser i österländsk grannlåt!
Jag vägrar skälva och buga likt de lismare du omger dig med!
Hefaistion, Nearchos, Perdikkas...
Som guvernör över en av våra mest asiatiska provinser-
- begriper du inte att om mina persiska undersåtar bugar för mig-
- så är det viktigt för dem? Begär jag detsamma av grekerna?
Du tar emot grekiska offergåvor som en Zeus son, inte sant?
- Bara när de erbjuds mig. - Varför inte vägra sådant smicker?
Att buga - vad är det för frihet?
Du bugar dig för Herakles, inte sant? Han var dödlig - men son till Zeus.
Hur kan du i din ungdom likna dig vid Herakles?
Varför inte?
Jag har utfört mer under min tid, och troligen färdats längre...
Herakles gjorde det ensam! Erövrade du Asien ensam, Alexander?
Vem planerade erövringen av Asien? Din far, inte sant?
Eller duger inte hans blod längre?
- Är du Zeus/Ammon? - Du skymfar mig!
Du hånar min familj! Ta dig i akt!
Din far hade aldrig haft barbarer som vänner-
- eller begärt att vi ska strida med dem som jämlikar.
Det fanns en tid då vi kunde tala som män - öga mot öga.
Utan något krypande och krälande!
Nu kysser du dem...
Du tar en ofruktsam barbar till hustru och kallar henne drottning!
Gå härifrån, Kleitos, innan du förstör ditt liv!
Fruktar ditt högmod inte gudarna längre?
Den här armén är ditt blod, min gosse! Utan den är du ingenting!
Du tjänar inte längre något syfte i min här! - För bort honom!
Vad tjänade jag för syfte när jag räddade ditt valpliv vid Gaugamela?
Ska vi tvingas para oss med bruna apor också för att behaga ers höghet?
Vakter! Grip honom för förräderi!
Vilka står på hans sida?
Jag kallar fader Zeus som vittne! Du ska dömas av honom!
Vi ska se hur djupt sammansvärjningen går. Grip honom!
Du talar om sammansvärjningar! Du tvingade mig mörda Parmenion!
Har du ingen skam i kroppen? Hycklare! Tyrann!
Du och din barbar till mor lever i skam!
Kleitos!
Släpp fram mig. Jag är drottningen!
- Jag vill träffa honom. - Han träffar ingen. Inte ens dig.
- Han behöver mig! - Nej.
Men dig behöver han?
Du begår ett misstag, Hefaistion.
Hären behöver din uppmuntran... Alexander.
Kleitos... Precis som gamla älskare förlåter de, men de glömmer inte.
Storverk uträttats av män som tar för sig, utan att känna kval.
Du är Alexander! Medömkan och sorg krossar dig bara!
Har jag blivit så förmäten att jag har blivit blind?
Att förvänta sig det yppersta av människor kan vara förmätet.
Då hade Kleitos rätt. Jag har blivit en tyrann.
Du är dödlig. Och det vet de.
Och de förlåter dig, för du får dem att känna sig stolta!
Jag har misslyckats fullständigt.
8 ÅR TIDIGARE
Filip, kung av Makedonien och härskare över grekerna!
I hela mitt liv har jag drömt om att få se greker kräla för makedonier.
Nu har den dagen kommit!
Det sägs att Filip var en stor härförare-
- men att Alexander är stor i allt!
Men skymfar du mig igen, dödar jag dig!
Jag har saknat dig. Till våren tågar vi mot Persien.
Du får föra befäl över högra flygeln.
Jag är hedrad, far. Det vill jag inte missa för allt guld i världen.
Som du ska få en vacker dag.
Han gör sig till en trettonde gud. Filip har druckit så mycket vin-
- att han har tappat sansen.
- Ers majestät. - Attalos.
Hoppas prinsen bereds lika stort nöje av uppvisningen som vår konung.
Han är väldigt trött.
Pausanias! Ta hit resten av gardet!
Mot arenan - marsch!
Inga vakter? Med så mycket folk? Och greker överallt.
Kleitos! Min Kleitos!
Honom kan du alltid lita på.
Behandla honom som du behandlar mig. Då står du under hans beskydd.
Mitt folk räcker som vakt i dag, Kleitos.
Grekerna ska få se att jag kan gå bland mitt folk.
Vi får se om de kallar mig tyrann sen! Släpp in gardet efter mig.
Låt vinet flöda hela dagen.
Jag vill att de ska tycka om mig.
Hörde du inte? Jag går in ensam. Du kommer med kungliga gardet.
I väg med dig.
- Seså! - Det är bäst jag följer med, far.
Du vill visa att du är min tronföljare. Är det hennes påfund?
Se inte så sårad ut! Uppför dig som en man!
Var glad att du fick följa med i dag efter ditt uppträde!
Vid Herakles och Zeus, lyd mig en enda gång!
Var stark, far...
...och gläd dig åt att varje steg du tar vittnar om ditt mod.
Vår älskade konung...
...Filip, till vars ära dagens bröllopsfestligheter inleds!
Pausanias, jag sa ju...
Leve konungen!
Alexander - Filips son! Gudarna bevare konungen!
Nu är du kung.
Gudarna bevare Alexander!
Ut härifrån!
Ut!
- Hur kan du bete dig så skamlöst? - Därför att det var förutbestämt.
Jag ville inte bli kung på det här viset!
Man skyller redan på mig i hemlighet!
- Skvaller är inte makt. - Är skam det?
Vem mördade far? Berätta!
Eller ska jag ställa dig inför rätta?
- Pausanias. - Han var inte ensam!
Hjälpte du honom?
Aldrig.
Varför skulle jag göra det?
Så många önskade det. Greker, perser...
Du är galen! Du är fördömd! Du underskattar furiernas makt!
Vem överdriver nu?
- Du önskade det innerst inne... - Lögn! Han var min far!
Han var inte din far! Det finns inga blodsband som förpliktigar.
Du ljuger och ljuger och ljuger!
Du har farit med sådan lögn, som en trollkärring!
Få se på dig... Du har allt som han inte har.
Han var grov, du är förfinad.
Han var en härförare, du är en konung.
Han kunde inte ens behärska sig själv - du ska härska över en hel värld!
Gudarna förbannar dig när du talar så!
Du förtärs av högmod och sörjer inte din make.
Sörja honom?
Vad vet du om Filip?
Nej, Alexander, Zeus är din far.
- Uppför dig därefter! - Då skulle jag döda dig!
Du mördade mig redan i vaggan. Du bäddade ner mig i hat.
Ditt hat till alla som är starkare, ditt hat till män!
Jag följde mitt hjärta, Alexander, och gudarna vet att du blev vacker!
- Må gudarna fördöma din svarta själ! - Din själ tillhör mig, Alexander.
Nej!
Du har tagit ifrån mig allt jag älskat! Du har gjort mig till dig!
Uppför dig inte som ett barn! Du är en kung! Uppför dig som en.
Parmenion står på vår sida. Avrätta Attalos genast.
- Utrota den släkten för evigt. - Eurydike? Aldrig.
Skratta, ditt odjur! Hjärtekrossare!
Hur ska du överleva året? Lärde du dig inget av Filip?
Jag har lärt mig av dig, mor.
Bättre finns inte.
Vad har jag gjort för att du ska hata mig så?
En dag ska du förstå...
Det är bara dig jag håller av.
Jag vet vad du behöver.
Nu är stunden kommen. Gudarna står på din sida.
Rikedom, makt, erövringar...
Allt du önskar. Världen tillhör dig!
Ta för dig!
Han återsåg aldrig sin mor.
Medan han var borta och slogs mot nordborna-
- lät Olympias mörda Filips nya hustru Eurydike och hennes barn.
Och han blev tvingad att avrätta hennes farbror Attalos.
INDIEN
Det är klart att ni känner fruktan. Ingen har färdats så långt bort.
Vi är bara några veckors färd från den omslutande oceanen - vägen hem.
Vi bygger en flotta och seglar uppför Nilen till Egypten.
Och från Alexandria tar det bara några veckor hem.
Vi får återförenas med våra närstående-
- dela med oss av Asiens rikedomar-
- och åtnjuta vår odödliga ära så länge världen består!
Vi följer Alexander!
Vad nu?
- Tystnad? - Vi följer dig!
Peucestas... En hjälte.
Var är de mytomspunna amasonerna som kan döda män? Var finns de?
Vi överger dig aldrig, Alexander!
Meleagros, vad är de återstående stammarna mot dem vi redan besegrat?
Lysimachos?
Antigonos?
Ni krossar mitt hjärta. Är ni rädda?
Krateros?
Min konung...
Jag tolererar inte något gnäll bland mina soldater.
Men jag har förlorat många män.
En del så unga att de inte varit med en kvinna. Somliga dog av sjukdom...
Andra blev ihjälslagna i Skytien, vid Oxus stränder.
En del mötte en ärofull död. Andra hade otur...
Men de dog.
Jag tågade i väg med 40000 man-
- och vi har följt dig i över 1500 mil.
I regn och gassande sol har vi slagits för din skull.
En del av oss har utkämpat 50 slag. Vi har dödat många barbarer.
Hur många av dessa ansikten finns kvar?
Och nu vill du att vi ska slåss mot fler galna apfolk?
Vi har hört talas om elefantmonster, hundratals floder till...
Krateros!
Min gode Krateros, vem är lämpligare än du att ta till orda?
Ädlast av dem alla...
Det finns inte en tum av min kropp utan ett brutet ben.
Svärd, knivar, stenar och klubbor har träffat mig precis som er!
Det stämmer - och därför håller vi av dig!
Men alltför många av oss har stupat!
Du har inga barn. Och vi är enkla män. Vi vill inte förarga gudarna.
Vi vill bara se våra barn...
...våra fruar och våra barnbarn en sista gång-
- innan vi sällar oss till våra olycksbröder i det mörka Hades!
Du har rätt, Krateros!
Jag borde ha skickat hem er veteraner tidigare. Och jag ska göra det.
De äldsta ska bli "Silversköldar".
Sedan alla som har tjänat i sju år - och med full pension!
Respekt, rikedom och kärlek.
Era hustrur och barn kommer att behandla er som hjältar livet ut-
- och ni får dö en fridfull död.
Men det är bara drömmar, Krateros!
Detta enkla ideal dog när ni skaffade er persiska älskarinnor-
- och ni berikade er med plundrat gods och ädelstenar.
Därför att ni förälskat er i allt det som förstör människan!
Inser ni inte det?
Både ni och jag vet-
- att allteftersom tiden går och minnet sviktar-
- och era segrar bleknar bort-
- så kommer man endast att minnas att ni övergav er konung i Asien!
För jag ska fortsätta - med mina asiater!
- Må schakalerna ta dig, Alexander! - Du förkastar oss! Skäms!
Vi vill se våra fruar och barn innan vi dör!
Jag vill se mina barn!
Jag har betalat för era oäktingar. Det enda jag begär är en månad till!
- Skäms! - Det är er konung!
- Vad skulle din far säga? - Vi har nått längre än han drömde om!
- Alldeles för långt! - Vänd om då! Jag får värva barbarer.
Jag tågar österut!
Dör vi kan ingen berätta om hans brott! Vi kommer aldrig hem!
- Ynkrygg! Stig fram! - Varför? Så att du kan döda oss?
- Zeus son! - Du vanhedrar din fars minne!
- Mördade du honom precis som Kleitos? - Göm dig!
Ni skymfar min heder! Arrestera honom också!
Demetrius, du kallar mig mördare!
Sådant blod har jag inte på mina händer.
Och du ska få känna förräderiets smärta!
Ni hånar min skam över Kleitos och tror att jag kunde skada min far!
Efter allt jag har gjort för er, era kräk! Ynkryggar! Förrädare!
Kom an! Var har ni era dolkar?
Han tågade vidare. Söderut, till den yttre oceanen.
När han slog ner myteriet och avrättade anstiftarna-
- gjorde han bara vad alla andra härförare hade gjort i krig.
Men nu var hären splittrad.
Alexander var inte längre älskad av alla.
Håll er lugna! Tillsammans är vi starka som gudar!
Försvara er med vänster sida, attackera hårt med höger.
Fruktan är dumheter. Bortkastat!
Länka sköldar!
Stridsställning!
Knivbärare, ta fram knivarna!
Efter mig!
Storma!
Kom, makedonier!
Varför sackar ni efter? Sätt fart!
Omgruppera och omringa!
- Kavalleriet hitåt! - Följ Alexander!
Anfall!
Falangen är i fara! Beordra Farnakes att omgruppera till mitten!
Rid till Hefaistion! Skicka allt kavalleri till mitten!
Vi måste hinna fram till Krateros!
Hefaistion! Mot mitten!
Kom, makedonier! Rid!
Hästarna vägrar! Till fots!
Tillbaka!
Kom, Bukefalos!
Det är bara sol och skugga.
Du och jag tillsammans - en sista gång.
Är det inte härligt att leva med stort mod-
- och att dö med evig berömmelse?! Kom, makedonier!
Varför retirerar ni? Vill ni leva i all evighet?
I Zeus namn - till anfall!
Anfall!
Alexander!
Kungen har fallit!
Det var det blodigaste av slagen. Rena slakten. Bortom allt förnuft.
Vi skulle aldrig bli oss själva igen.
Han lever! Alexander!
Makedonska män...
Vi vänder hemåt!
Vi vänder hemåt.
Hans liv skulle ha slocknat i Indien...
Men sådana slut hör myten till.
Herakles dog av en förgiftad skjorta hans fru gav honom.
Efter att ha offrat till gudarna-
- tog Alexander farväl av österlandet-
- och tågade västerut genom den enorma gedrosiska öknen-
- den kortaste vägen till Babylon.
Än i dag vet ingen hur många som dukade under.
Det var hans livs största misstag.
När han slutligen kom till Babylon efter sex år i Fjärran Östern-
- väckte Alexander uppmärksamhet genom att ta sig två nya hustrur.
- I går kväll var han... - Han blandade vattnet med vin.
Hur är det möjligt? Tyfus från Indien?
Ers majestät ska inte klandra sig. Han behöver bara vila lite.
Men inget vin eller kall kyckling...
Jag känner mig bättre.
Snart är jag på benen.
Vi tågar mot Arabien i vår. Jag klarar mig inte utan dig.
Arabien...
Du brukade klä mig som en shejk...
...och fäkta med din träsabel.
Du var den ende som inte lät mig vinna.
Den enda som varit ärlig mot mig.
Du räddade mig från mig själv.
Överge mig inte, Hefaistion.
Min Alexander...
Jag minns en yngling som ville vara Akilles...
...och som överträffade honom.
Du överträffade Patroklos. Och hur gick det sen?
Bara ynglingar tror på en saga som vår.
Men det var en vacker saga.
Vi strävar uppåt... och faller.
Hefaistion...!
- Jag oroar mig för dig utan mig. - Jag är ingenting utan dig.
Kämpa, Hefaistion!
Vi ska dö tillsammans!
Det är vårt öde.
Vi ska ha barn med våra fruar-
- och våra söner ska leka såsom vi gjorde.
Vi ska skicka ut en flotta på tusen skepp.
Vi seglar runt Arabien, och upp mot Egypten.
Där bygger vi en kanal genom öknen, in i Medelhavet.
Sen går vi mot Karthago och därefter Sicilien - där finns stora rikedomar!
Sedan romarna. Duktiga krigare, men vi besegrar dem!
Sen utforskar vi skogarna i norr-
- och sen följer vi i Herakles fotspår västerut.
Och sedan en dag, om knappa tio år...
...kommer Babylon med sin djuphamn att bli jordens mittpunkt!
Alexandriorna ska växa. Befolkningen ska växa och tillåtas röra sig fritt!
Asien och Europa ska mötas.
Och vi ska bli gamla, Hefaistion...
...och blicka ut över den nya världen från vår balkong.
Hefaistion?
Hefaistion...!
- Var är läkaren? - Jag kan inte förklara, ers majestät!
Det är inte möjligt! Jag svär vid Apollo...
Avrätta honom! För bort honom och avrätta honom!
- Kom! - Lögnare!
Ni hatade honom allihop! Ut härifrån!
Försvinn med er!
- Är du drucken nu igen? - Han är död!
Många hatade honom... men ingen annan hade vågat!
Är Hefaistion död?
Är du från vettet?
Ditt odjur!
Du har tagit ifrån mig allt jag älskat! Alla furier förbanna dig!
Lyd mig!
Alexander! Jag bär på ditt barn...
Jag bär på ditt barn!
Alexander! Min make, min konung! Vi har en son!
Min stackars olycksalige son.
Rör mig aldrig mer!
En sista skål...
...före gryningen.
Skål för mina gamla vänner!
Och skål för myterna.
Ja! Drick upp!
Till nästa gryning!
Ja, kom. Kom till Babylon!
Jag väntar. Din ende, älskade son.
Vänta! Vänta!
Era gamar!
Din son, Alexander! Om tre månader!
Du måste leva!
Vi bönfaller dig, Alexander! Säg vem!
Vem ska härska över ditt rike?
Frukta icke. Detta är bara början.
Myten blir verklighet.
Mer än Herakles...
Zeus är din far!
Satraperna gör uppror. Utan dina order blir det krig!
Säg vem!
- Vad sa han? - "Den bäste."
- Han sa: "Den bäste." - Nej, Krateros.
Varför skulle han säga Krateros?
BABYLON, PERSIEN JUNI 323 f. Kr.
Den 10 juni, strax före sin trettiotreårsdag-
- stannade Alexanders tappra hjärta.
Som han hade lovat, följde han Hefaistion in i döden.
Under sin korta levnad uppnådde han lika stor berömmelse som Akilles-
- om inte större.
Priset han betalade var en tidig död-
- men eftersom han höll sitt löfte-
- känns det som om han även besegrade döden.
Att Olympias medverkat till mordet på hans far-
- håller jag för sannolikt.
För hans del var det en belastning.
För Alexander var äran alltför dyrbar för att stjälas.
Men genom blodsband - och enbart detta...
...var han skyldig.
Inom några timmar slet vi som vargar i hans lik.
Världarnas krig hade börjat. I 40 års tid varade det.
Kassandros i Grekland-
- Krateros och Antigonos i västra Asien-
- Seleukos och Perdikkas i öster och jag i Egypten.
Ända tills vi delade hans rike i fyra delar.
Kassandros visade sin maktlystnad-
- när han mördade Olympias sju år senare.
På tolv år lyckades han utplåna Alexanders släkt fullständigt-
- genom att förgifta Roxane och Alexanders trettonårige son-
- den rättmätige arvingen till hans rike.
Men sanningen är aldrig enkel.
Samtidigt är den det.
Sanningen är att vi dödade honom.
Genom tystnad gav vi vårt samtycke.
Vi kunde inte fortsätta.
Vad kunde vi se fram emot? Att bli utrensade som Kleitos?
Skulle vi avstå våra rikedomar till asiatiska snyltare?
Att blanda raserna? Harmoni? Strunt!
Handlade det inte om Alexander själv och hans makt över folk?
Jag trodde aldrig på hans dröm. Ingen av oss gjorde det.
Det är sanningen om hans liv. Drömmare tröttar ut oss.
De måste dö innan de tar livet av oss med sina fördömda drömmar!
Släng bort alltihop, Kadmos! Det är en gamlings pladder.
Skriv i stället: "Han dog av feber och svaghet."
Han kunde ha stannat i Makedonien och skaffat familj.
Då hade han fått dö som en firad man.
Men det passade inte Alexander.
I hela sitt liv försökte han göra sig fri från fruktan.
Och genom det - och bara det - blev han befriad.
Den friaste människa jag träffat!
Det tragiska med honom var den tilltagande ensamheten-
- och hans otålighet inför dem han inte förstod.
Och om hans strävan att förlika greker med barbarer-
- slutade i ett misslyckande...
Ja, vilket misslyckande!
Hans misslyckande överträffar de flesta andras framgångar!
Jag har levt ett långt liv, Kadmos...
Men ära och ryktbarhet tillfaller alltid dem som följer sin vision.
Och den störste av dem alla är han som nu kallas...
..."Megas Alexandros."
Den störste Alexander av dem alla.